Bejegyzések az alábbi címkékkel: ‘Harrison Fawcett’
Brett Shaw új története: Minden bolygón jártam már
Harrison Fawcett rövid időn belül megörvendeztetett minket egy újabb Brett Shaw regénnyel, amit a Tuan kiadó karácsonyi ajándékként tett ki a könyvesboltok polcaira. A Minden bolygón jártam már a Hosszú út a trónig, bébi története után játszódik, és egy hamisítatlan, vérbeli űrkaland.
![](/files/2019/04/minden_bolygon_cimlap-727x1024.jpg)
Ajánló:
Miután a XXIV. század végén a von Anstettenek megmutatkoztak, univerzumunkat és saját paradimenzionális világukat elzárták egymástól. A mágikus művelet fenntartásának elengedhetetlen kelléke egy megaira kristály állandó jelenléte. Amikor a Cailleach illetéktelenek kezébe kerül, a Kapu nyílni kezd és egy pokoli univerzum elfajzott entitásai kezdenek átszivárogni a világunkba, melynek órái megszámláltatnak. IV. von Anstetten Brett Shaw-t bízza meg a Cailleach vissza szerzésével. A feladat a fontossága ellenére nem tűnik nehéznek: a kristályt öt fotonklipper egyikében rejtette el a tolvaj, ezt az öt űrhajót kell megtalálni az Impériumban. Az ezredes Wittgen százados és a korábbi sztorikból jól ismert Akiho és Dana társaságában indul a Cailleach felkutatására, és legrosszabb álmában sem gondolná, hogy élete legnehezebb küldetése következik, melynek során nem csak a nagy Szlobodan Djokiccsal, hanem ősi ellenségével, a Templomos Lovagrenddel is meg kell küzdenie, miközben csapatának tagjait folyamatosan kísértik a múlt árnyai, kapcsolatukat valós vagy vélt konfliktusok egyaránt terhelik.
Harrison Fawcett, a Katedrális folytatásnak kikiáltott és nagy sikert aratott Hosszú út a trónig bébi után, igazi, klasszikus space fantasyval jelentkezik. A Minden bolygón jártam már egy ízig-vérig Brett Shaw-sztori, a szerzőre jellemző utánozhatatlan stílusban, a legjobb SF kalandregényeket idéző történettel és felejthetetlen karakterekkel.
Oldalszám: 300
Borító: papírkötés
Ára: 3990 Ft. (a kiadótól: 3391 Ft.)
ISBN:9789639940833
Amit tudni akartál Shaw-ról, de sosem kérdezted – interjú Harrison Fawcett-tel
– Húsz éve jelent meg az első Brett Shaw történeted A galaxis császára című Cherubion antológiában. Mennyit láttál előre akkor a főszereplő életéből?
Semennyit. Máig birtokomban van annak a levélnek a fénymásolata, amit 1997 őszén Nemes Istvánnak írtam, mintegy csatolmányként aHogyan legyünk Sherlock Holmes? kéziratához. Abban írtam, hogy „reményeim szerint” A galaxis császára antológiába szánt hosszabb novellám egy tervezett sorozat nyitódarabja. Pár héttel később beszéltünk telefonon és Nemes azzal kezdett, hogy ne tápláljak hiú reményeket, majd az olvasói visszajelzések alapján kiderül, hogy Brett Shaw-ból sorozat lesz-e vagy sem, ami abszolút érthető, hiszen a könyvkiadás még húsz évvel ezelőtt sem számított karitatív tevékenységnek: akkor is a piac döntött. Nos, történt, ami történt… Azt követően találtam ki Brett Shaw múltját, családi hátterét és a von Anstettenek világát, miután lehetőséget kaptam egy Shaw-kisregény írására, ez lett az Ópiumkeringő. Sikerült vele meglepetést okoznom, tudniillik a Cherubionnál arra számítottak, hogy a soron következő sztoriban ott folytatom, ahol befejeztem: Shaw biztonsági őr egy luxusűrhajón és nyilván egy nagyobb volumenű ügyben exponálja magát. Hát nem! Jött a pali testőrmúltja és a fél galaxist uraló sárkányok krónikája. Innentől nem volt megállás.
– Milyen olvasmány- vagy filmélmények, esetleg a környezetedben élők karakterei adták az ihletet a szereplők és a környezet megteremtéséhez?
1998-ig gyakorlatilag az összes klasszikust, sőt mindent olvastam, ami a zsánerben magyarul megjelent, ráadásul ’79 óta nagy Star Wars-fan voltam. Már nem vagyok az. Filmes vonalon a space fantasynak simán eladhatóCsillagok háborúja volt, ami magával rántott, na és James Bond és a westernfilmek világa, hangsúlyozottanSergio Leone mozijai, közülük is az A Jó, a Rossz és a Csúf!, amit, ha nem láttam ötvenszer, akkor egyszer sem. Irodalmi vonalon az olyan ponyvák voltak mérvadóak, mint Karl May és Rejtő Jenő regényei. Megjegyzem Brett Shaw-nak nincs markáns előképe a honi scifi irodalomban. Az ezredes egy klasszikus space opera-hős, a zsáner fénykorában, ami az ötvenes-hatvanas évek Amerikája, ezeket a nem túl fajsúlyos irodalmi alakokat nevezték WASP-nek (fehér, angolszász, protestáns), feladatuk mindössze annyiból állt, hogy meg kellett menteniük a nőt a szörnytől és/vagy a Földet vagy mindkettőt, az ezredes tehát annak a tanítványi láncnak a honi képviselője, melynek legerősebb tagjai Buck Rogers, Flash Gordon vagy a „német felmenőkkel” rendelkező Perry Rhodan. A szereplők megalkotása nálam olyan egyszerűen megy, mint egy észak koreai választási küzdelem: körülnézek! Brett Shaw és John Michael Kerwin (Katedrális-sorozat) kivételével minden karakteremet élő személyről mintáztam. A Brett Shaw-sorozat emblematikus alakja Paul Wittgen például a tulajdon öcsém, akit azért nem vettek fel a Francia Idegenlégióba, mert a Légió(!) pszichiáterei túl agresszívnek találták – mindent elmondtam róla. Az Ópiumkeringő Veronica d’Morney-jét például Rebecca De Mornay amerikai színésznő ihlette, akkoriban őt favorizáltam, Tess Gordon (Katedrális) alakjául Erica Bella pornószínésznő szolgált, ha egy őrültet kell megmintáznom, többnyire Szélesi Sándorra gondolok írás közben. Sándor tudja ezt és nagyra értékeli.
– Miért katona lett Shaw?
Olyan karakter kellett, aki közel van a tűzhöz, aki bejáratos a von Anstettenek udvarába, a császár bizalmasa. Adta magát a helyzet, hogy testőr legyen. Az, hogy történetesen ki az apja, hogy milyen intim kapcsolatot ápol a császár legidősebb lányával, hogy anno eltűnt a húga, már a karakter további dimenzióit jelenti.
– Amikor Shaw világa kiegészült York Ketchikannel Mysterious Universé, mi változott meg?
Megjelentek a tilalomfák, hogy mit lehet, mit nem lehet. Szoktam mondani, hogy könnyebb helyzetben vagyok, mint a többi MU-alkotó, mert a kronológiában mindenkit megelőzök: Shaw a 27. században élt, a Katedrális-regények kiindulópontja pedig a 23-24. század fordulója; nekem tehát nem kell foglalkoznom azzal, hogy mi történik 300 év múlva, viszont engem mindenkinek figyelembe kell vennie. Két eklatáns példát mondok. A Brett Shaw-sorozat korai darabjaiban (mondhatunk első kiadásokat is) a hasamra ütve dobálóztam a felderített és gyarmatosított galaxis távolságadataival, ötvenezer fényév, nyolcvanezer… aztán a MU világának kialakítása közben szükségessé vált a fokozatossági elv betartása: visszavettünk a fényévekből és a von Anstetten-i birodalom monumentalitásából; ha a 27 század végére már mindent meghódítottunk, akkor más MU-írók karaktereinek alig marad „kozmikus mozgástere”. Ezt mindenképpen rendbe kellett rakni. A másik a tematika. A Hosszú út a trónig, bébi tulajdonképpen a napjainkban divatos háttérhatalom-elméletek paródiája, és az első magyar reptilián-regény. Mindig is szerettem volna egy ilyet írni. Na most, ha én a regényben a Mysterious Universe teljes világára vonatkozóan állítok olyat, hogy a látható világunkat a háttérbe húzódó gyíkemberek irányítják és a Mysterious Universe-ben ők mozgatják a szálakat, és ez mindig is így lesz, akkor Szélesi jogosan vághat hozzám hat üres borospalackot és az SF-portálon maximum a kétsoros nekrológom fog megjelenni miután létsíkot váltok, arról nem is beszélve, hogy F. Tóth Benedek már másnap ír egy cikket, hogy valójában én nem is léteztem… Hogy lehet ezt kezelni? Hát úgy, hogy azt állítom Daesh népe csak a von Anstettenek érkezését készíti elő (lehet ez sem igaz) és ha egy másik művemben arra teszek utalást, hogy ezt a háttérhatalmat a Katedrális még az összeomlása előtt felszámolja, a továbbiakban senkinek sem kell gyíkokkal küzdenie. Amúgy a teljes igazság benne van Perenelle Flamel ezer oldalas naplójában, amit a Katedrális 500 évre titkosított… Nyilván létezik olyan konstrukció a kiadómnál, hogy a titkosítást feloldják, de erről ne engem tessenek kérdezni.
– Űroperett vagy hard SF? Melyiket olvasod, írod szívesebben? Lehetne-e hard SF Shaw-ból?
Shaw eleve hard, hiszen kemény… Komolyra fordítva a szót: Shaw egy klasszikus űroperett-hős és az is marad, maximum annyi változik regényről-regényre, hogy egészen más, összetettebb, aktualizáltabb sztorikkal jelentkezik. Elég egymás mellé tenni mondjuk az Ópiumkeringőt és a Hosszú út a trónig, bébi-t, utóbbi a stílusjegyek ellenére komoly társadalmi és hatalomtechnikai kérdéseket feszeget, másrészt egy évszázadokon át tartó utazás az európai kultúrtörténetben. Vele ellentétben az Ópiumkeringőegyetlen kérdést feszeget: mikor jön az ötödik magyar kiadás és az első angol? Szorosan idetartozik, hogy az összes Fawcett-regény mintegy üzenetként is értelmezhető a pályakezdők számára, nem is annyira a művek, mint inkább a piaci hatásuk. Nem fogok nagy újdonságot mondani, de a regény egy termék. Hogy értsük: írtam valamit, amivel még húsz év múlva is pénzt keresek. Ha valaki nem csak azért alkot, mert a végterméket meg akarja mutatni anyunak, vagy feltenni a blogjára ingyér’, akkor ezen gondolkodjon el. Hard és egyebek. A Shaw-történetekben sosem, vagy csak érintőjelleggel jelenik meg a tudomány, a ponyvairodalom ugyanis nem intellektuális szórakoztatás. Ki a faszt érdekel, hogyan működik Luke fénykardja?! Lucas is ott szúrta el az egészet, mikor magyarázni akarta az Erőt a midikloriánokkal. A klasszikus űroperettben nem magyarázzuk a tárgyakat, hanem használjuk. Megjegyzem, a könnyű műfajt sokkal nehezebb magas színvonalon művelni, mint a zsáner bármelyik más területét, de ezt Karinthy óta tudjuk, aki humorban nem ismerte a tréfát. Kérdésedre válaszolva: írni mindenképpen az űroperett, olvasni ez is, az is, de mostanában, vagy inkább évek óta, az úgynevezett „new space operát” favorizálom, ami nem más, mint a hard SF feltöltése életszerű karakterekkel és épkézláb történettel s mindez monumentális háttérrel tálalva. Nem egy spanyolviasz, gyerekek. Kiket olvasok szívesen? Hamilton, Simmons, Morgan, Reynolds, a magyarok közül Howard, Walden ésSalty. Más scifit nem olvasok, nincs is rá időm. Nem mellesleg ötven éves korom óta tematikus éveket tartok, a forgatókönyvek írásához nélkülözhetetlen szak- és háttérirodalom vagy adaptálandó mű mellett kizárólag egy max. két témában mélyedek el. Tavaly Szent Erzsébet életével és a náci okkultizmussal foglalkozó műveket olvastam, idén a teljes Szentkuthy Miklós életművet elolvasom, lévén, hogy 2018-ban emlékezünk halálának harmincadik évfordulójára. Ha már szóba hoztam: a Szent Orpheus Breviáriuma öt kötete például olyan szintű összefoglalója az egyetemes emberi kultúrának, amely példa nélkül áll a világirodalomban. Csak halkan mondom, tipikus önképzavarnak tekintem, ha valaki negyven éves kora fölött kizárólag scifit ír vagy olvas, vagy scifivel „foglalkozik”; mindez egy súlyos mentális betegség legelső jele és kezelésre szorul.
– Az utolsó Shaw történet tavaly jelent meg, ez a Hosszú út a trónig, bébi. Ha valaki visszakeresi az interneten, az elmúlt másfél évtizedben fél tucatnyi regényötleted is futott ezen a címen. De csak egy lett regény. Hova tűnnek a kitalált Shaw-ötletek?
Nem tűnnek el, bent vannak a fiókomban… pontosabban szólva olyan lemezeken és pendrive-okon őrzöm őket, melyekről magam sem tudom, hogy hol vannak. De vannak. Olyan négy-öt komplett Brett Shaw történet létezik vázlatban, bármelyikből simán összedobok egy regényt, a címeket tudom mondani kapásból:Minden bolygón jártam már, Mozgó alkatrészek egy nőben, Egy Djokics gyermekkora, Baelbac, Robbanó napok fiai, Perenelle Flamel naplója. A cím nekem kiemelkedően fontos, addig egy betűt sem vagyok hajlandó leütni amíg nem tudom a címet, amit csak ritkán változtatok meg. Maga a cím – Hosszú út a trónig, bébi – már 1999-ben létezett, egy Cherubion antológia reklámoldalán olvashattuk először. Valóban legalább két egymástól minden elemében különböző sztori tartozott hozzá, de ahogy teltek-múltak az évek és világossá vált, hogy Shaw-nak találkozni kell a fénykorát élő Katedrálissal, és az eredetileg Katedrális folytatásnak szánt „alkimista regényemet” kezdtem favorizálni. A koncepció 2016 márciusára állt össze, a regény megírása mindösszesen negyvenkét napot vett igénybe napi 10-12 órában; az egész szinte jelenetről jelenetre évek óta megvolt a fejemben, csak le kellett írni.
– Miben volt más húsz évvel ezelőtt a Magyarországon olvasható sci-fi, mint ma?
Magyar vonatkozásban javult a színvonal. Markovics, László és Antal munkásságán érződik, hogy angolul olvasva próbálnak lépést tartani az angolszász írókkal. Sajnálom, hogy két utóbbi nem publikál évről-évre folyamatosan. Hackett egy külön kategória. Botonddal kapcsolatban néha úgy érzem, hogy őkelme a vakok közt félszemű a király tipikus esete, meglehet, hogy ő a kortárs magyar tudományos fantasztikum Hosszú Katinkája, aki sokkal jobb lenne, ha megszorítanák. De ehhez itthon senki sem veszi a fáradtságot, vagy nincs hozzá tehetsége, vagy nincs kellően inspirálva, vagy e három együtt. Szélesi „visszavonulását” is sajnálom, de megértem, hogy hozzám hasonlóan ő is forgatókönyvezik, másrészt ha van ideje irodalomra, inkább lovakat öl vagy romákat futtat… esetleg fordítva. A lényeg, hogy a Szörnyeteg a hajtóműben óta nem írt mainstream scifit. Az olvashatóság másik része a tematika magyarul megjelent részére vonatkozik. Nos, a kiadóknak hála bőséges a kínálat, minden olyan regény megjelent magyarul, ami engem érdekel.
– Ha ma találnád ki Shaw-t, mennyiben lenne más?
Pontosan annyival lenne több és jobb a karaktere, mint amennyi különbség van az Ópiumkeringő első és utolsó kiadása közt a főhős tekintetében. Másrészt Shaw humora sokkal inkább a szerző élettapasztalatából táplálkozna, mint a fiatalkori cinizmusából.
– Miben más ma Fonyódi Tibor / Harrison Fawcett, mint húsz évvel ezelőtti énje?
Az előbb adtam meg a választ… Ja, ahogy Attila is mondta, nem a hun, hanem a másik, hogy szaporodik fogaim közt az idegen anyag… példának okáért ma már képes vagyok tíz oldal után letenni egy könyvet, ha nem tetszik. Ötven fölött a B-oldal forog, nincs ám sok ideje az embernek az olyan lektűr-merényletekre, hogy az „űrállomás a levegőbe repült”… Arra meg nem hivatkozhatok, hogy majd a következő életemben bepótolok mindent, mert újjászületvén lehet, hogy 160 évig csak egy kibaszott teáskanna leszek egy berlini mecsetben.
– Mi lesz Brett Shaw-val (vagy éppen a Mysterious Universe-szel) a következő húsz évben?
Ha nincs a tizenhárom éves szünet a Jó nap ez a halálra és a Hosszú út a trónig, bébi között, akkor nem kilenc Shaw-sztori lenne, hanem – lehet – tizenkilenc, tehát nem mondhatom azt, hogy az első húsz év az írásról szólt, nyilván lehettem volna sokkal aktívabb. Most hagyjuk, hogy milyen kreatív energiákat von el tőlem a forgatókönyvírás. Ennek ellenére mégis azt mondom, hogy az első húsz év az írásról szólt, a következő évek meg az eladásról. A kilenc Brett Shaw közel tucatnyi új kiadásban jelent meg eddig, a Hosszú út egy évvel a megjelenése után túl van az első utánnyomáson, szerződtem a második, puhafedeles kiadásra, évek alatt felépült egy komplett világ, amit szeretnék nemzetközi szinten is megmérettetni, horribile dictu most már nem csak forgatókönyvírással szeretnék sok pénzt keresni. Az ügynököm jelenleg egy torontói és egy baltimore-i kiadóval áll tárgyalásban, majd meglátjuk mire jut. Életem során legalább hat külföldi ajánlatot kaptam, egyedül a franciát fogadtam el (Le Chamane d’Attila, Pygmalion, Paris) Nézzük az alkotói oldalt! Vannak határozott elképzeléseim a folytatásról – lásd a sorolt címeket −, ha ezeknek az elképzeléseimnek és a kiadóm által kínált pénzügyi konstrukciónak lesz közös halmaza, akkor készül új Brett Shaw, komolyan tervezem például a A Korona hatalma folytatását. Ha már szóba került a restancia: a Katedrális bukását (apokalipszisét) is meg kéne írnom, mert amíg ez a monumentális sztori nincs papíron, Szélesi sem tud tovább lépni a Bowmann-sorozatával.
A MU szerzői 11. – Interjú Harrison Fawcett-tel
A Mysterious Universe nagy világ, Dave Howard pedig interjúkkal ostromolta szerzőit.
A Nagy Bumm. A Teremtés. Az univerzum alaptörvényeinek megszületése. És mindennek közepén (kicsit jobbra, mert balra is kellett a hely) ott állt Harrison Fawcett, és azon tűnődött Anthony Sheenard társaságában, minek is nevezze. Legendák szólnak arról, miként is zajlott ez, egyszer majd azt is elmeséljük, töviről-hegyire.
Amikor megírta a Katedrális harcosait, még nem tudhatta, hogy ezzel egy több mint húsz éven át tartó regényfolyamot fakaszt, az idők elejétől az idők végezetéig. Minden szuperlatívusz megengedett. Bátorító és lelkesítő író, kiváló ember, és a kobe marha nagy rajongója.
DH: Pár rövid mondatban magadról azoknak, akik még nem ismernek!
HF: Regényíróként kezdtem (Katedrális, Brett Shaw-sorozat, Torda-trilógia) és forgatókönyvíróként folytattam. A regényírás ma már csak hobbi, amire sajnos egyre kevesebb az időm.
DH: Min dolgozol, mit írsz most, és hogy jellemeznéd csupán három szóban (ha nagyon el akarod mondani, lehet több is)?
HF: Három szóban nem lehet, legfeljebb három mondatban. Jelenleg egy tíz epizódból álló bűnügyi televíziós sorozat vezető írójaként dolgozom, a végeredmény 2018 januárjától látható a „még nem mondhatom meg, hogy melyik” csatornán. Novembertől a második világháború idején Budapesten játszódó nagyjátékfilmem forgatókönyvét fejlesztem tovább, ha Andy Vajna is így akarja. Mindeközben próbálom befejezni végre a Fokost, ami a Gold Booknál megjelenő Torda-trilógiám zárókötete.
DH: Melyik általad teremtett karakternek kívánnál szebb életet és miért?
HF: A Hosszú út a trónig, bébi Angela Clarksonjának, aki Perenelle Flamelként cirka hatszáz évet nyomott lett az európai kultúrkörben. Tervezem, hogy 2022-ig megírom a naplóját, amit – ezt Brett Shaw-tól tudjuk – vagy félezer évre titkosított a Katedrális a huszonnegyedik század elején. Már a borító is megvan. Gyakorlatilag kiadót keresek a műhöz, mert nem része a Mysterious Universe-nek, tehát nem a MU logó alatt jelenik meg.
DH: Melyik nem általad teremtett karakterről írnál szívesen?
HF: Walden Eshtarja Pandorájának kívánok szebb életet. A csaj halálosan szerelmes Vittoryába, de szerelme nem teljesedhet ki, mert a szerző „gonoszkodik”, de majd jól felhúzom magam agyilag és egészen váratlanul írok egy Eshtar fan fictiont Pandora főszereplésével, aztán mindenki jól megnézheti magát.
DH: Amikor éppen egy történetet írsz, mi a napi rutinod? Hogy illeszted az írást az életedbe?
HF: Az írás az életem. Megjegyzem ma már a második helyen áll és szigorúan egzisztenciális kérdés. Első a család és az is marad.
DH: Melyik három könyvet tudnád kiemelni az utóbbi pár évből, ami nagyon tetszett és hatással volt rád?
HF: Jonathan Littell: Jóakaratúak,
Szentkuthy Miklós: Szent Orpheus breviáriuma,
Michael Walden: Eshtar.
DH: Melyik az a három könyv az utóbbi pár évből, ami csalódást okozott, vagy végig sem tudtál olvasni?
HF: Ha elkezdek egy könyvet, azt végig is olvasom köszönhetően annak, hogy rutinból elég jó szűrök a fülszöveg és beleolvasás alapján. A saját zsánereimről: magyar sci-fit – pár általam favorizált szerző kivételével – már egyáltalán nem veszek a kezembe, ugyanígy vagyok a történelmi-regényekkel is.
DH: Mi a terved a jövő évre?
HF: Legalább gyártás-előkészítésig vinni a negyedik nagyjátékfilmemet, a januártól induló tv-sorozatom következő évada, a Fokos megjelenése a 2018-as Könyvhéten, és minimum kéziratban elolvasni Howard Leymannjának folytatását. Talán ezen a ponton érdemes beszélnem arról, hogy jövőre emlékezünk minden idők egyik legnagyobb magyar írója és üveggyöngyj-átékosa (aki érti, az érti) Szentkuthy Miklós halálának 30. évfordulójára, ezért elhatároztam, hogy 2018-ban a teljes életművét újraolvasom.
DH: Milyen kérdésre válaszolnál szívesen, amit még nem tettek fel neked interjún?
HF: Arra, hogy interjúért kapott tiszteletdíjamról adok-e számlát, vagy mehet számla nélkül.
Köszönöm szépen, hogy ingyen vállaltad! Emberséged és nagylelkűséged tiszteletre méltó!
További interjúk:
A MU szerzői 12. – Interjú Anthony Sheenarddal
A MU szerzői 10. – Interjú Böszörményi Gyulával
A MU szerzői 9. – Interjú Dwayne Hudsonnal
A MU szerzői 8. – Interjú I. M. Broddal
A MU szerzői 7. – Interjú Alex Gloverrel
A MU szerzői 6. – Interjú S. Ladislaw Cornelius-szal
A MU szerzői 5. – Interjú Andrew Fiddlerrel
A MU szerzői 4. – Interjú Mickey Longgal
A MU szerzői 3. – Interjú Gábriel B. Cobblerrel
A MU szerzői 2. – Interjú F. Tóth Benedekkel
A MU szerzői 1. – Interjú Patrick J. Morrisonnal
Megjelent a Hosszú út a trónig, bébi
Tizenöt év várakozás után végre megjelent Harrison Fawcett nagyon várt Brett Shhaw regénye, a Hosszú út a trónig, bébi. A regényről először még a Cherubion köteteiben olvashatunk ajánlót, most azonban a Tuan kiadó jóvoltából immár az egész kaland kézbe vehető.
Ajánló:
Brett Shaw, IV. von Anstetten testőrezredese, jó időben van jó helyen, és a legutolsó pillanatban sikerül megakadályoznia egy merényletet; jutalmul elutazhat a Földre, ahol két hetet tölthet a XXVII. század közepére erősen megroggyant Spanyolország napfényes tengerpartján. A felhőtlennek ígérkező üdülést Gabriel Herites és a GAMMA érkezése zavarja meg: Shaw-nak sürgős jelenése van a déli sarkon, ahol a kutatók titokzatos tárgyra leltek egy kanyon mélyén. Shaw-t akkor éri az első meglepetés, amikor szembesülnie kell azzal, hogy a császár parancsára verbuválódott expedíció vezetője nem más, mint a hetekkel ezelőtt lapátra tett barátnője, a konteó-bolond és megrögzött Katedrális-kutató Angela Clarkson. A nő váltig állítja, hogy a kilométernyi jégtakaró alatt egy évszázadokkal ezelőtt elrejtett időgép található, amit Shaw egészen addig nem hajlandó elhinni, amíg be nem jut a titokzatos szerkezetbe. A bonyodalmak akkor kezdődnek, mikor Angela gyakorlatilag kipenderíti hősünket az időgépből és fegyvertelenül magára hagyja a XX. század negyvenes éveiben járó Japánban. Brett Shaw-nak egyetlen esélye marad visszatérni a jövőbe: bármi áron, de meg kell találnia azt a legendák homályába vesző, az időutazás technológiáját kifejlesztő Katedrálist, amelynek sosem hitt a létezésében.
Időutazás és titkos társaságok, alkímia és halhatatlanság, nyomozás egy történelmi korokon átívelő összeesküvés után; Fawcett féltucatnyi különböző témát és rengeteg szereplő sorsát kapcsolja össze egyetlen sodró lendületű történetbe, melyben nemcsak a múlt, de a jövő történései is új megvilágításba kerülnek.
Valóban hosszú volt az út… Harrison Fawcett tizenhárom év után folytatja kultikus űropera sorozatát. A Mysterious Universe első világátkötő-regényében a fénysebességgel érkező Brett Shaw páros lábbal rúgja be a sci-fi kalandregény-irodalom ajtaját, és garantáltan jobb szórakozást nyújt az olvasók számára, mint eddig bármikor.
A 87. Könyvhétre megjelenik az Aranypiramis
2016. június 9-én az Ünnepi Könyvhét alkalmából ismét napvilágot lát Harrison Fawcett Aranypiramis című regénye (második kiadás).
Martin Ethelwolf professzor, az egyiptológia nemzetközi hírnévnek örvendő szaktekintélye, felnyit egy II. Amenhotep fáraó sírkamrájából származó kanópusz-edényt, és nem mindennapi élményben lesz része – meghal! Miután jobblétre szenderül, a testét életben tartó szuperintelligencia jóvoltából ellenállhatatlan kényszert érez, hogy eljusson Kheopsz piramisáig, és felkutassa az emberiség legősibb titkait őrző Feljegyzések Csarnokát. Csakhogy az expedíció korántsem veszélytelen vállalkozás a huszonhetedik században; Észak-Afrika és a Közel-Kelet döntő része évszázadok óta a Kalifátus uralma alatt áll, tudományos expedíciók, turisták, tudományos expedíciók, turisták és magányos utazók csak a legnagyobb titokban tehetik be lábukat Egyiptom földjére. Ethelwolf – pontosabban szólva, akit nemrég még Ethelwolfként ismert a világ – sem tehet mást, mint hogy a Földön tartózkodó uralkodó segítségét kéri. IV. von Anstetten császár a leghűségesebb testőrtisztjét, Brett Shaw-t bízza meg az expedíció védelmével. Shaw ezredes aktív szerepvállalása az események olyan sorozatát indítja el, amely következtében az emberiség írott történelme és a von Anstetten uralkodóház szerepe is megkérdőjeleződik.
Harrison Fawcett ma már kultikusnak számító, profetikus látomása az emberiség legősibb titkait kutatva az iszlám és az ókori Egyiptom az emberiség legősibb titkait kutatva az iszlám és az ókori Egyiptom világába kalauzolja az olvasóit. A Mysterious Universe világának világába kalauzolja az olvasóit. A Mysterious Universe világának egyik megalapozó műve az első kiadása óta eltelt tizenhat év után egyik megalapozó műve az első kiadása óta eltelt tizenhat év után sem veszített az aktualitásaiból, és nem mindennapi izgalmakat sem veszített az aktualitásaiból, és nem mindennapi izgalmakat ígér a kalandos-misztikus science-fiction kedvelői számára ígér a kalandos-misztikus science-fiction kedvelői számára.
Megjelent az Ópiumkeringő kibővített kiadása
A Mysterious Universe regények felújított, kiegészített szövegének kiadására vállalkozik a Tuan kiadó. A sorban az első Harrison Fawcett Ópiumkeringő című regénye, amelyet a szerző tizenhárom évvel az utolsó megjelenés után, azaz 2015 végén alaposan átdolgozott, beleszőve a Szűz infrafényben című kisregény bizonyos részleteit is.
A huszonhetedik század közepén az emberi alakot öltött von Anstetten császárok uralják a galaxis egynegyedét. Brett Shaw, IV. von Anstetten testőrezredese, katonai szakértőként dolgozik az orosz származású Andrei Cavallier birtokolta Roxolánon, mi kor váratlan vendégei érkeznek – Caramondó, a tucatnyi bolygóról kipenderített mesterkalandor keresi fel a galaxis szerte ismert holomodell, Veronica d’Morney társaságában. A furcsa páros nem mindennapi ajánlatot tesz: Cavallier meghívására napokon belül a Roxolánra érkezik Cross Rolonad, a hírhedt kalóz, egy tonna nukleáralkímiailag tisztított arannyal az űrhajója fedél zetén. Amennyiben Shaw segít megszerezni az aranyat, jelentős százalékot kap a zsákmányból. Arról kezdetben nem esik szó, hogy Caramondó terveiben az arany mellett egy évszázadok óta elfelejtett kábítószer, az ópium is fontos szerepet játszik. Shaw-t nem érdekli a pénz, sem a kábítószer, kizárólag személyes okok miatt vesz részt a játszmában. Az szinte mellékes, hogy Rolonad elitosztagok támogatását élvezve érkezik, Cavallier pedig egy egész hadsereggel őrizteti a palotáját. Hamarosan kezdődik a bál, felcsendül az Ópiumkeringő…
Új novelláskötet és újabb e-könyvek
Hamarosan – október második felében – újabb Mysterious Universe novelláskötet lát napvilágot a Tuan kiadó gondozásában. A hat novella és két kisregény közel négyezer év történelmében kalandozik, hogy minél jobban megismerhessük az energiaháborúk, a NOS, és harmadik évezred végének világát. Hamarosan bővebb információt is adunk a kötetről, addig is mellékelten láthatjátok a címlapképet.
A Portal Press gondozásában pedig időközben megjelent A Korona hatalma elektronikus változata, mely a Tuan által megjelent második kiadáson alapul. Így az e-book verzióban is szerepel a Megátkozott, bolond világ című felvezető novella. Ennek apropóján Harrison Fawcett műveiből egy szuperkedvezményes Brett Shaw csomag is elérhető!
A közeljövőben egyébként újabb MU kötetek látnak napvilágot e-könyvként, így például jelenleg is előkészületben van szintén Fawcettől az Aranypiramis című regény is. És bár nem Mysterious Universe, de megemlítendő, hogy a héten Szélesi Sándor novelláskötete, A csonkolás művészete is elérhetővé válik e-bookként.
Újabb MU kötet az SFportal E-Book kínálatában
Fonyódi Tibor Ópiumkeringő című regényével bővült az SFportal E-Book Mysterious Universe kínálata, így most már 5 regény érhető elektronikus formában is a sorozatból. Még az idén 2 újabb kiadvány – egy Brett Shaw kötet valamint egy antológia is – várható, így ezzel együtt még az idén 7 különböző Mysterious Universe e-könyv lesz elérhető.
Brett Shaw a császári praetorianusok feketecsuklyás ezredese az uralkodó parancsára croll testőrők – négyméteres, sáskaszerű szörnyek – kiképzését vezeti a Roxolanon Cavallier vérbáró számára, amikor különleges vendégei érkeznek. Caramondo, a mesterkalandor keresi fel a galaxis szerte ismert holomodell, Veronica de Morney társaságában. A különös páros fantasztikus ajánlatot tesz. A vérbáró meghívására napokon belül a bolygóra érkezik Cross Rolonad, a hirhedt Kalózherceg a családjával és egy tonna nukleár-alkímiailag tisztított arannyal az űrhajója rakterében. Veronicát személyes bosszúvágy hajtja Rolonaddal szemben. Amennyiben Shaw segít elrabolni az öreg kalóz leányát és annak gyermekét, jelentős százalékot kap az aranyból. Arról kezdetben nem esik szó, hogy az arany mellett nagy mennyiségű ópium is szerepet játszik az ügyben… Shaw-t nem érdekli a pénz, sem a kábítószer, kizárólag Veronica miatt mond igent Caramondo ajánlatára. Az szinte mellékes, hogy Rolonad egész sereg válogatott testőrrel érkezik, a vérbáró pedig kész hadsereggel őrizteti a kastélyát. Kezdődik a bál, kezdetét veszi az Ópiumkeringő…